Vreme: Budućnost Lokacija: Stokholm
Pitam se hoće li sve proći dobro ovaj put.
Svake godine brinem.
Svake godine sve prođe dobro.
Kad ću prestati da brinem?
Uskoro, pretpostavljam.
Jedina prednost toga da imaš 79.
Još jednom, Švedska akademija nauke je glasala.
Kraljevski Karolina Institut je glasao.
Švedski akademija pismenosti je glasala.
Još jednom, čovek daruje besmrtnost svojim bližnjima.
Dame i gospodo, ovogodišnji dobitnici Nobelove nagrade.
Nagrada za književnost otišla u američkom piscu Endrju Krejgu,
najmlađem čoveku koji je na taj način počašćen
jer je Radjard Kipling dobio nagradu u dobu od 42.
Gdin Krejg je najpoznatiji u Evropi po njegovom anti-fašističkom romana
"Nesavršena država."
Dr Maks Stratmen, za svoj izuzetan rad u oblasti solarne energije...
U hemiji, nagrada je otišao u francuski muž i žena tima.
Dr Klod Marso i dr Deniz Marso.
Dobili su nagradu za njihove istraživanja u strukturi sperme
i vitrifikaciju ljudskih reproduktivnih ćelija.
U fizici, nemac po rođenju, fizičar dr Maks Stratmen,
sada živi u Atlanti, Džordžija. Dr Stratmenu je nagrada dodeljena
za njegova istraživanja u oblasti solarne energije
i razvoju novih raketnih goriva.
U tradicionalnoj ceremoniji u Koncertnoj dvorani,
kralj će im uručiti zlatne medalje,
Nobelovu diplomu, kao i ček na 50.000 $.
Dr Klod i Deniz Marso iz Pariza...
Dr Maks Stratmen...
za svoj rad u prevazilaženju imunoloških barijera
u presađivanju organa u ljudskom telu, dr Džon Geret SAD
i dr Karlo Fareli iz Italije
zajedno su dobili Nobelovu nagradu za medicinu.
Nagrada dr Garetu je jedna od 3 Nobelove nagrade
datih ove godine građanima Sjedinjenih Američkih Država.
Ostali su fizičar dr Maks Stratmen,
i pisac Endru Krejg.
Pobednici će stići u Stokholmu neposredno pre ceremonije
i odsesti u hotelu Grand, što je tradicija.
Oskare, Hilding, prestanite odmah! #Moram li da vas podsetim opet?
Tokom Nobelove nedelje, ništa osim engleskog se ovde ne govori.
Ali... - Čak i kada se svađate.
Ali, moj je red da dostavim tacne, gđo Ahlkuist.
Prošle godine, je on to radio.
Gospodo, molim vas. Vi ćete oboje dostaviti tacne.
Oboje? - Oboje? - Jedan će nositi, a drugi će pomagati.
Ja ću nositi. - Ne, ja ću. #Smenjivaćete se kod svake isporuke.
Sada da ne čujem ni reč više o tome,
posebno na švedskom.
Sada koja je prva? Medicine, književnosti, hemija, fizika?
Kako se osećam, ja raspoloženj za medicinu.
Kako zvučiš, trebao bi da budeš raspoložen za fiziku.
"Nobelova nagrada za medicinu"
"je podjednako podeljena između dr Džona Gareta, SAD"
"I dr Karlo Fareli iz Italije."
Daa. Pa... da. Doktor i gđa Džon Garet i deca,
apartman 447.
Idemo, asistentu.
Gđa Geret? - Da?
Sa najboljim željama uprave.
Oh, zar to nije lepo? - Pa, zar ne možete da pitate nekoga u bolnici
za privatni broj dr Omana? - Tačno ovamo. - Nije u imeniku.
On mora da živi u predgrađu. - Oh, mogu li dobiti malo?
I ja isto! Želim ovu bananu. - Želim ovo. - Želim to.
Budite tihi. Budite tihi. - Ššš. Vaš otac. Sklanjajte ruke. Ejmi, Dejvide.
Molim vas. Molim vas. Ovde. - Ne, hvala. Laku noć.
Laku noć. Hvala.
Ne, nisam bolestan, ali je važno da razgovaram sa dr Omanom.
Kad malo bolje razmislim o tome, ja sam se bolestan.
Znate šta, gđo? Upravo sam dobio ideju.
Spustiću slušalicu. Tako je. Zbogom.
Oh, nikad nismo trebalo da odemo iz Kalifornije.
Neće li sutra biti dovoljno vremena? Ti si iscrpljen.
Hteo sam da imam dokaze o Fareliju pre konferencije za novinare.
Jesi li siguran da postoje dokazi? - Šta je Fareli, mama?
Glupačo, on je čovek koji je ukrao polovinu Nobelove nagrade tvog oca.
Zar oni ne bi trebali da budu u krevetu? - Da da. Hajde. Hajde.
Hajde sad. Pokret. Krevet. - # Fareli je smrdljivko
# Fareli je smrdljivko
Ne, ne, ne, mama.
Ko je tu, muškarac ili žena? - Konobar ovde, gdine.
Dr Fareli?
Uh huh. Telom, kao što možete videti.
Pozdravi od Grand hotela.
Oh. Veličanstveno. Uđite. Uđite.
Tamo pored moje majke, molim vas,
tako da ona može da se posluži bez pomeranja.
Madam Fareli. - Madam Fareli. - Laku noć. - Laku noć.
Zahvaljujem hiljadu puta. Doviđenja.
Baš ono što mi je trebalo.
Ahh.
Oh.
Predlažem da gledaš moj nastup sa našim nobelovaca za hemiju...
Dr Klod Marso i dr Deniz Marso.
Možeš mnogo da naučiš ako me posmatraš.
Slažem se. Trebalo bi biti stavljen pod prismotru.
Dobro veče, doktore. - Nisam ništa naručio.
Poklon od uprave za vas i vašu cenjenu suprugu.
Ah.
Dobro veče, gđo doktore. - Hvala, i vama isto.
Hm. Da li imate jedan od onih za mladu damu u susednoj sobi,
moja... hm... moja sekretarica? - Gđicu Souvir? Oh, da, doktore.
Ne samo dobitnici nego i njihovi gosti, uživaju u gostoljubivosti uprave.
Možda biste trebali da priložite karticu, prigodno napisanu.
Hvala vam. Hvala vam. Laku noć.
Deniz. Deniz, moraš li pred njima?
Ako ćemo nastaviti sa ovim šaradom, hajde bar da se nasmejemo usput.
Jesam li znao da ćemo dobiti Nobelovu nagradu?
Najmanje što možemo da ponudimo zauzvrat je nekoliko dana dostojanstva.
Dostojanstvo? To je sramno. To je pozitivno nemoralno,
da ti i ja zajedno živimo u istoj sobi na ovaj način.
Mi smo muž i žena, zar ne?
Da, ali šta će ona misliti, ha?
Uđi, šeri.
Vrata su otvorena.
Oh. Dobro veče. - Dobro veče. - Dobro veče.
Oh, to je za mene? Ko me voli toliko?
Grand Hotel, gđice Souvir. - Oh, ne vi?
Za Grand hotel. Stavite ga tamo.
Je li šampanjac hladan?
Savršeno. Da ga otvorim? - Ne, ne. Prerano je, prerano je.
Hvala vam puno, gospodo. I ostavićete otvorena vrata malo?
Ovoliko, hoćete li?
Laku noć. - Laku noć.
On je rekao sekretarica, zar ne?
Nešto mora da se izgubilo u prevodu.
Oh? - Dobro veče. Gđica Stratmen?
Da.
Za dr Stratmena i vas od uprave hotela Grand.
Pa, kako lepo od vas.
Ja ću to uzeti. Moj ujak se odmara.
Oh, jeste li sigurni da možete da se snađete?
Ako ga ispustim, pozvaću vas, pa ćemo pokupiti delove zajedno.
Vrlo dobro. Laku noć, gđice Stratmen.
Laku noć, i hvala.
Mislila sam da su to oni ljude koji će te izvesti u noćni klub.
Gdin i gđa Berg neće doći još sat vremena.
A šta ti radiš van kreveta?
Možeš li da zamisliš da stavim svoje staro telo u ovu prelepu stvar?
To je uvreda za krojača.
Emili, kad se kralj bude rukovao sa mnom,
zar ne bih mogao da nosim džemper ili nešto?
Ne. A ako ne legneš, ujače Maks, neću ti dozvoliti da izađeš večeras
na taj tvoj tajni sastanak. - Oh, nije nikakava tajna.
Samo se stidim starih prijatelja.
Oh, da samo ne moraš da izlaziš.
Pa, šta imamo ovde, ljubljena?
Rakija? Ha, ha! - Izgužvaćeš ga.
Oh, namerno. Biram da se uzdržim od priznavanja,
jednostavno ne mogu da dočekam da ga nosim u koncertnoj dvorani.
Pa, dobra stvar.
Dostojna dvostrukog povoda...
videti tebe po prvi put kao odraslu ženu,
i onda ove... ove divne gluposti tvog starog ujaka
koji je pozvan u Stokholm na dodelu Nobelove nagrade,
kao da je neko bitan. - Trebalo bi da se odmaraš.
Dosta mi je odmaranja. Ako ne popijem neku rakiju brzo,
možda se probudim i ispostavi se da je cela stvar san.
Nije san, ujače Maks.
Ovo je apartman dobitnika Nobelove nagrade za književnost
gdina Endrju Krejga, zar ne? - Da, jeste. Spustite ga tamo, molim vas.
Ne idite još.
Moraćete da uklonite boce. - Da ih uklonimo?
Šampanjac, pivo, akuavit? Sklonite ih.
Ali onda gdin Krejg neće imati ništa da pije.
Baš tako. Sad molim vas uradite onako kako sam rekla.
Oprostite, ali ko kaže?
Gđic Andersen iz spoljnih poslova kaže.
Za 30 minuta, gdin Krejg će sleteti na aerodrom.
I evo nas, igramo igre. Hvataj.
Ugh.
Eno ga. - Letite veoma lepom jedrilicom, gđice Munsen.
Hvala, gdine Krejg. - Takođe mešate veoma civilizovan martini.
Možda je jedan bio previše za tako kratak let?
Nikada ne negirajte čoveku njegovo pravo da bude u nesvesti.
Bojim se vas čekaju. - Da, i ja se toga bojim.
Zbogom, gđice Munsen. - Zbogom, gdine Krejg.
Znate, gledajući vas kako hodate gore dole tim prolazom večeras,
osećao sam se kao da poznajem vaše noge celog života.
Ha, ha, ha! Dakle, ponašajte se pristojno u Stokholmu.
Blesava devojka.
Možete li se nasmejati, gdine Krejg? - Da, ako kažete nešto smešno.
Gdine Krejg, ja sam grof Bertil Jakobson. U ime grada Stokholma,
želim vam dobrodošlicu u Švedsku.
Hvala vam puno, gdine. Veoma sam srećan što sam ovde... mislim.
Ovo je gdin Klark Vilson iz vaše sjajne ambasade. - Oh, da. Gdine Vilson.
Čestitam, gdine Krejg. Učinili ste ponosnim nas Amerikance svuda.
Samo jedna od tih stvari. - Još jedna slika, molim vas, gdine Krejg.
Želim da vam postavim nekoliko pitanja, gdine Krejg, molim.
Čekajte malo. Gde ste bili momci kada ste mi bili potrebni,
kad su se objavljivale moje knjige? - Gdin Stin Blikmen iz Švedske akademije.
Oh. - Čast mi je, gdine Krejg, počastvovan sam zaista.
Mnogo vam hvala. - Radio Švedska. Nekoliko reči, gdine Krejg, molim vas.
Oh, da. Pa, ja sam, uh... Oduvek sam želeo da vidim Švedsku.
Nikada nisam mislio da ću biti u stanju da to uradim
do ovih okolnosti oko nagrađivanja.
50.000 $ nagrade, a?
Bili smo prilično zabrinuti kad niste stigli jutarnjim avionom iz Kopenhagena.
Oh, da. Pa, upoznao sam tu danski devojku u Tivoliju.
Stara prijateljica? - Sada jeste.
Izvinite, grofe Jakobson. - Pa, naravno.
Gdin Krejg, dozvolite mi da se predstavim.
Ja sam gđica Inge Liza Andersen, iz švedskog Ministarstva spoljnih poslova,
dodeljena vama za vaš boravak ovde u Stokholmu.
Zdravo. - Zdravo. Imam auto koji čeka napolju.
Hoćete li me pratiti, molim vas? Izvinite.
Stvari se popravljaju. - Gdine Krejg, još nekoliko reči, molim.
I odmah posle toga, biće obilazak grada.
U petak popodne, Savet direktora Nobelove fondacije...
Držim li vas budnim?
Jedva. Sve je u redu. Hajde. Nastavite. - Ovo može da sačeka.
Nemojte se naljutiti, gđice Andersen. Ja sam nepristojan prema svima.
Znam to, gdine Krejg. Pre preuzimanja ovog zadatka,
pokušala sam da se upoznam sa mojim predmetom.
Pa, koliko znate? - Vaš nedostatak poštovanja za Nobelovu nagradu,
vaša pretnja da je odbijete, vaša odluka da dođete u Stokholm
samo zbog 50.000 $... kako ste to rekli u časopisu "Tajm"?
"Nije li visoka"? - Tako je. "Nije li visoka".
Da, mislim da ste uhvatili nešto od spoljašnosti čoveka, gđice Andersen,
ali imajte na umu da je 9/10 ledenog brega generalno skriveno od pogleda.
I u vašem slučaju, to su kockice leda.
Pa, vidim da ste uradili svoj domaći zadatak. - Hvala.
Šta planirate da uradite sa ovim kockicama leda? - Ništa. Samo se nadamo i molimo.
Moraćete da se potrudite. - Sigurno hoćemo.
Kako to da ste došli vi umesto nekog starijeg muškog diplomate?
Vi ste nepristupačni i sami,
a ima socijalnih događaja kojima ćete morati da prisustvujete,
pa smo smatrali da bi bilo ugodnije za vas na ovaj način.
To je lepo od švedske vlade, ali zar nisu oni malo zabrinuti za vas?
Oh, mislite na vašu reputaciju sa ženama? - Nešto nalik tome.
Gdine Krejg, nadam se da ćete mi oprostiti,
ali u pitanjima seksa, u poređenju sa prosečnim skandinavcem,
vas bi smatrali za amatera.
Gđice Andersen, hoćete li da se udate za mene?
Mi imamo izreku u Švedskoj.
Zašto se zadovoljili jednim jelom kad je tu švedski sto?
Hm.
Lepo malo mesto ti ovde.
Vaš apartman gleda na Kraljevsku palatu preko vode.
Nadam se da će vam sve odgovarati.
Ako kralj obećava da neće gledati.
Šta je na dnevnom redu za vas i mene večeras?
Imate formalnu konferenciju za štampu
u 11:00 sutra ujutro, i predlažem vam da se dobro naspavate
Oh, ovo je gdin Endrju Krejg iz Sjedinjenih Američkih Država.
Gdin Lindkvist će zadovoljiti svaku vašu potrebu.
Dobrodošli u hotel Grand, gdine Krejg. - Hvala puno.
Izvinite me na trenutak, molim vas? - Oh, da.
Profesore Stratmen. - Hoćete li mi poslati ovo, poštom, molim. - Sigurno.
Zar ne bi trebalo da se dobitnici Nobelove nagrade upoznaju?
Gdin Endrju Krejg za književnost, dr Maks Stratmen, za fiziku.
Oh. Ah. - Doktore. - Dakle, ovo je mladić
koji je uradio toliko lepih stvari rečima. - Ako biste mogli.
Oh. Samo minut.
Hvala. Radovao sam se susretu sa vama, gdine Endrju Krejg.
I ja, takođe, doktore. Čestitam, naravno.
Da, ali da li stvarno misliš naravno?
Vi i ja ćemo morati da obavimo mali razgovor. - Hoćemo li?
Dok se divim rečima koje ste napisali,
ne mogu da kažem isto za ono što ste govorili
novinarima tamo kući za Nobelovu nagradu,
kako vam ništa ne znači, osim novca.
Je li to dovoljno poštovanja za gdina Nobela
i divne Sjedinjene Američke Države?
Sutra, možda malo rakije i razgovora, u redu?
Ako obećate da me nećete izlupati po guzi.
Ja ništa da obećavam.
Sutra. - Sutra. Hvala vam.
Recite mi, šta, ovaj, ljudi ovde rade noću?
Pa, imamo Kraljevsku Operu, Kraljevsko dramsko pozorište...
Ne ne ne. Nešto su malo više vulgarno od toga...
Znate, ples, muzika, pića sa blagim sadržajem alkohola.
Vidim. Nešto, uh, lokalne boje koja pluta okolo.
Lokalna boja. - Uvek podiže interes za mesto.
Hajde da vidimo. Imamo... Hamburg kurs, Baki oružje,
Zlatnu krunu u starom gradu.
Ne, zlatna kruna ne bi išla.
Hm. Zašto ne? - Previše mladih devojaka sa pogrešnim idejama.
Grozno. - Da. - Drago mi je da ste me upozorili.
Zapisaću vam to da se setite ako zaboravite. - Veoma lepo od vas.
Uvek mi je drago da budem na usluzi. - Izgleda da je sve u redu.
Sad, hoćete li biti spremni za susret sa novinarima sutra ujutru?
Oh, apsolutno. Idem pravo na spavanje.
Ne bi hteli da mi pomognete da otkrijem svoje prekrivače, zar ne?
Bojim se da nemam sposobnosti sobarice. - Niko nije savršen.
Osim tokom Nobelove nedelje. Da, gdine Krejg?
Da, gđice Andersen. - Laku noć. - Laku noć.
Reći ću portiru da obavi rezervacije.
Nije li to Endrju Krejg dobitnik Nobelove nagrade za književnost?
Nažalost. - Oh, sada Rolf.
Stokholm tokom Nobelove nedelje je Kineska prodavnica bez mesta za bikove.
Jeste li pročitali neku od njegovih knjiga?
Mi radimo za ministarstvo spoljnih poslova, gđice Stratmen,
ne za Švedsku akademiju pismenosti. - Pa, ja mislim da je izvanredan.
Ujka Maks.
Mislila sam da si otišao na sastanak.
Oh, pa, neki ljudi su mi dali zadovoljstvo da me sačekaju.
Drago mi je. Sada te mogu ponovo poljubiti za doviđenja.
Kakav je to doviđenja posao? Zar ne planiraš da se večeras vratiš?
Ne, ako gdin i gđa Berg održe obećanje
i odvedu me u svaki noćni klub u Stokholmu koji bih trebao da vidim.
A neke ni ona ne bi trebala da vidi, takođe. - Da.
Dala sam listu gdinu Bergu.
Sve od Ambasadora do Zlatne krune.
Šta može da uradi? Obećao je.
Pa, uživajte, uživajte. Laku noć. - Laku noć.
Maks. Maks.
Moj stari prijatelju Maks.
Dakle, opet se srećemo, Ekharte.
Doleteo sam jutros samo da te vidim.
Trebao bih biti počastvovan. Umesto toga, boli me stomak.
Sredićemo to. Znam mesto gde je hrana topla a pivo hladno.
Ne. Prošetaćemo. Nemam želju da budem viđen sa tobom.
Pa, hodanje je dobro za dušu, priznajem.
Pročitao si moju poruku. - I bacio je.
Zar moje čestitke nisu dobrodošle?
Rekao sam sebi: "Neću mu odgovoriti."
"Neću se naći sa njim." Ali si došao.
Ponos starca koji kaže,
"Može li čovek biti dostojan Nobelove nagrade
"a da nije u stanju da obradi dva minuta razgovora sa bivšim kolegom?"
Samo dva minuta? - Tako počinje.
Potreban si svojoj zemlji, Maks. - Moja zemlja su Sjedinjene Američke Države.
Imam to u pisanoj formi. - Reći ćemo mojoj zemlji, onda.
Koja pripada drugima. - Mi te želimo sa nama.
Sad, molim te... - Ovlašćen sam da ti ponudim najviši položaj,
potpunu autonomiju, 3 puta veće prihode od onih koje imaš u Americi.
Sada sam dovoljno čuo. - Raditi za nas je dati snagu
ciljevima mira širom sveta. Mira?
Mira, kažeš?
Zar nema u tebi ljubavi za domovinu koju si napustio?
Začudo, više nego što je ostalo u tebi i tvojoj vrsti.
Sad, slušaj me. Naređeno mi je da ti kažem ovo.
Od sutra kad budeš razgovarao sa novinarima,
ti ćeš početi da pripremaš svet
za svoj dobrovoljni povratak u svoju domovinu.
Navešćeš da postoje ratnohuškački pritisci
na koje Amerika stavlja svoje ljude od nauke.
A onda u Koncertnoj sali, ti ćeš napraviti gest
da dramatizuješ svoje neslaganje
sa poslom koji si radio za imperijaliste.
Ovaj gest, Ekhart... Nacrtaj mi dijagram.
Biće neophodno da se odrekneš Nobelove nagrade.
Zato su te poslali u Stokholm.
Zbog ovih gluposti si me doveo ovde u sred noći.
Kad je u pitanju ovako važna stvar,
ne bih mogao da spavam dobro, a da nisam napravio bar jedan ozbiljan pokušaj
da te ubedim pre preduzimanja težih mera.
Tako da sad možeš dobro da spavaš.
Šta je ovo? Šta to radiš? Šta to radiš?
Živeli. - Da. Živeli.
Ja sam vas udavila večeras, zar ne, gdine Berg? - Niste uopšte, gđice Stratmen.
Uvek zevam namerno
nakon trećeg kabarea ispunjenog dimom. Pomaže disanju, znate.
Oh, Rolf.
Žao mi je. Ne govorim švedski.
On ne govori engleski. On vas poziva da igrate sa njim.
Bila bih oduševljena. Je li sve u redu? - Da. - Ne.
Ivar Kramer. - Emili.
Rekao sam mu da će dobiti jedan ples. - Zdravo.
Uh!
Stavite to na moj račun.
Laku noć. - Laku noć. - Laku noć. - Laku noć.
Mislim da treba da idemo. - Ali pogodi šta.
Upravo sam srela neke drage prijatelje iz Londona na drugoj strani sobe,
i oni su me pitali da im se pridružim. Imate li nešto protiv?
Nimalo. Laku noć, gđice Stratmen. Hajde, Silvia.
Puno vam hvala na svemu. Stvarno sam uživala što sam ovde.
Laku noć draga. - Laku noć. - Laku noć.
Samo sam gledao. Ako ne želite da je ljudi gledaju,
trebalo bi da je pokrijete jutanim džakom ili tako nešto. - Zdravo.
Ne mešaj se u ovo. Kad bolje razmislim, ona bi izgledala sjajno u jutanom džaku.
Postoji samo jedan način da se reši ovo. Hajde da izađemo napolje.
Ja i devojka.
Hej! - Odlazi. - Šu. Šu.
Šta je ovo? Usluga spašavanja Crvenog krsta ili tako nešto?
Hoćeš li da igraš? - Ne zezaj, ne bih mogao ni da puzim.
Pa, onda ću da sednem.
Moje ime je Smit. Američki sam turista, i pomalo sam pripit.
Nikada ne bih pogodila.
Hej, da li da ti dam moj novac sada,
ili da radije da me zavrneš kasnije?
Upravo ste mi dali ideju.
Oh. Piće? - Ne hvala.
Vrlo dobro govoriš engleski za nekog ko ne pije, gđice...
Greta Garbo.
Neće ti smetati da te zovem Ingrid? - Nimalo. Da.
Zašto ne odemo iz ovog prepunog mesta?
Šta je bilo? Zar ne voliš gužvu?
Postoje neke stvari koje bi trebalo raditi samo privatno,
gdine, ovaj, Smit. - Da.
I ne želimo da radimo ništa upadljivo,
zar ne, gdine Smit?
Koliko imaš godina? - Zašto? - Ne znam.
Mislim, većina devojaka u ovom mestu su...
izgledaš kao neko ko bi trebao da bude u krevetu. - Prihvatam.
Ko je tvoj bolesni prijatelj?
Hej, idemo li stvarno gde mislim da idemo?
Do tvog hotela, naravno. - Oh, neverovatna zemlja, Švedska.
Šta je tako neverovatno u vezi toga?
Pa, ne znam. Tako je puna šokantnih iznenađenja.
Misliš da je ovo nešto?
Čekaj dok stignemo u hotel.
Zar ne bi trebali, hm, da idemo odvojeno?
Oh, u redu je. Znaju me ovde.
Imaš li ključ? - Nikud ne idem bez njega.
Vi Amerikanci ste tako pametni.
Jedini problem je, da nisam učinio ništa da zaslužim ovo.
Oh, da, jeste.
Čudna stvar. Svi mi govore da izgledam kao, uh, Endru Krejg, fam...
Nisu ta vrata, i nisu ova vrata.
To su...
ova vrata.
Pogrešna vrata. - A-a. Prava vrata.
Aha.
Pogrešna vrata. - A-a.
Prava vrata.
Čvrsto spavajte, gdine Endrju Krejg. - Endru Krejg.
Ja sam nećaka dr Stratmena, Emili. Možete mi zahvaliti ujutru.
Oj, oj, oj.
Ko je to bio? - Endru Krejg, moje dobro delo za večeras.
Uspešno.
- Imaćemo ga.
Ivar je rekao da je sve prošlo u redu. - Savršeno.
Sad, moraš prestati da brineš, Emili. - Znam. - Naređujem ti.
Koliko je sati?
10 minuta posle 12:00.
Pogrešno. Ne možeš pročitati bez naočara.
Pametna devojka.
Izvinjavam se. - Ništa bliže od 6 stopa. - Dobro.
Madam Marso može istaći gledište
koje može izgledati pomalo nipodoštavajuće?
Ako poenta nije previše oštra.
S obzirom da ste vi i vaš suprug dobili Nobelovu nagradu
za vaš rad na očuvanju ljudskih reproduktivnih ćelija,
nije li malo ironično da vi i dr Marso nikada niste imali dece?
Ironično, ne. Objašnjivo, da. - Ne vidim kakve to ima veze...
Moj suprug i ja smo tako dugo radili zajedno kao naučni tim,
da smo možda počeli da vidimo jedno drugo
samo kao sivu materiju, jednu stvar koja dopunjuje drugu.
Ja lično još nisam naučila da se nosim sa situacijom,
ali mislim da se moj muž prilično uspešno prilagodio.
Da li biste hteli da mi pročitate to ponovo, gđice Souvir?
Žao mi je. Nisam razumela. - Oh. Bila sam sigurna da hoćete.
Možda želiš da kažeš nešto, Klod.
Ne. Mislim da si ti već dovoljno rekla.
A sada molim vas, oprostite nam. - Hvala vam puno, dame i gospodo.
Gde je tvoja uspavana lepotica? - Pokušavam, ali...
Zašto ne odeš gore po njega? - ... zajedno u nekom trenutku
ili se dopisivali?
Ja ću odgovoriti na to. Nismo radili zajedno uopšte.
Nisam znao ništa o istraživanjima dr Farela,
i moram pretpostaviti da on ništa nije znao o mojim.
Samo je jedan čovek znao za moje tehnike...
Bilo je dugih noći mojih usamljenih bitaka,
u Institutu Superiore di Sanita u Rimu
dok je meni nepoznat, moj uvaženi kolega dr Geret
tražio svoju pobedu u dalekoj Pasadeni, Kalifornija.
Svaki od nas, koristeći iste metode pokušaja i greške.
Dr Fareli je previše ljubazan
kad mi odaje priznanje za korišćenje njegovih metoda.
Ja sa puzao od "a" do "b" do "c"
dok je on prošao od "a" do "z" bez da je obavio ijedan eksperiment između.
Pa, u Rimu se radi kao što Rimljani rade... improvizujemo.
Dr Garet malopre,
ste rekli da je samo jedan čovek znao za vaš rad.
Da. Dr Erik Oman, istaknuti hirurg
baš ovde u Stokholmu. Pre 3 godine, kada sam saznao da radi na poslu
u oblasti transplantacije srca, dopisivao sam se sa njim,
i ponudio mu sva moja saznanja, u najstrožem poverenju, naravno.
Jedan od razloga što sam srećan da sam sada u Stokholmu
je da ću imati zadovoljstvo da upoznam dr Oman licem u lice,
zadovoljstvo koje ste verujem imali prošle godine, dr Fareli.
Aha. U Ženevi, da.
Nažalost, nije bilo vremena
za više od kratkog sastanka između nas.
Siguran sam.
Uđite.
Smestite se. Eto me za trenutak.
Pretpostavimo da ne želi da se smesti.
Mogu li vas zainteresovati za momentalni odlazak?
Ne bi trebali da imate šunku i jaja u toj torbi, zar ne?
Ima kafe na konferenciji za novinare.
Mmm. Osuđeni čovek nije pojeo ništa toplo.
Recite mi, zašto sav ovaj strah od štampe?
Zato što je vreme, čini mi se, da im damo nekoliko tajni
sa kojima sam živeo predugo.
Kakve tajne? - Ja sam spor pisac.
Pa, suđeći prema vašem sinoćnjem nastupu, rekla bih da radite veoma brzo.
Gđica Stratmen je radila sav posao. Ja sam samo nadzirao.
Ukrštanje sa dobitnicima Nobelove nagrade ili njihovim porodicama
dok su gosti švedske vlade nije nešto što podstičemo, gdine Krejg.
Da ti kažem istinu, ona nije položila rukavicu na mene.
Volela bih da mogu da poverujem u to. - Zašto?
Mislim da je iskrenost neodoljiva kod muškarca.
Ostani u blizini. - Šta planirate da uradite?
Da budem neodoljiv. - Iako smo čitali svuda
da ste našli način da iskoristite sunčeve zrake,
nisam bio u stanju da tačno razumem ono što ste uradili.
Pitao sam Kraljevsku švedsku akademije nauka,
i oni nisu mogli ili nisu hteli da mi kažu. - Pa, nisu mogli da vam kažu
jer su takva uputstva vlade Sjedinjenih Američkih Država
u ime takozvane nacionalne bezbednosti.
Čini mi se da je utisak da se ne slažete u potpunosti
sa vlastima u Vašingtonu.
Pa, tajnost postaje način života u ovom svetu,
stav koji se pravda korišćenjem reči "opstanak".
To je jedan od nesrećnih uslova za naučnika.
Ali tajnost nije izum Sjedinjenih Država.
Da nije bilo politike Gvozdene zavese...
Izvinite, molim vas.
Odgovoriću na pitanja o nauci ili o sebi, i to je sve.
I opet moram da podsetim fotografe
da neće biti slikanja bez dozvole.
Dr Stratmen, mnoge od nas zanima
zašto ste ostali u Nemačkoj i nastavili svoj posao tamo tokom Drugog svetskog rata
kad je tako mnogo drugih napustilo zemlju ili pobeglo.
Ja ne znam u kojim su okolnostima drugi bili.
Mogu da odgovorim samo za sebe.
Oni meni najdraži bili su u koncentracionim logorima...
moja jadna žena, moj brat Valter, njegova porodica...
I sve dok sam sarađivao, držali su ih u životu, ali nažalost,
uprkos mojim naporima,
samo je moja nećaka Emili preživela.
Verujem da ovo zadovoljava vašu radoznalost.
Zar nije činjenica da ste bili kidnapovani od strane američke vojske u Berlinu
na kraju rata
i odveden u SAD pod nišanom
i primorani da radite za američke imperijaliste?
Nemam komentar.
Sve što je potrebno je jednostavno "ne" kao odgovor, profesore.
Dozvolite mi da završim ovaj razgovor rekavši
da naučnik uvek voli da nastavi svoj rad
kad oseća da njegova dostignuća
neće biti zloupotrbljena za eksploataciju čovečanstva.
To je nešto o čemu razmišljam već duže vreme.
Na šta tačno mislite? - Sad moram da vam se zahvalim na pažnji. Ugodan vam dan.
Nadam se da vam nije bilo previše naporno, profesore?
Možda je napor bio na drugoj nozi.
Dozvolite mi da vam predstavim našeg dobitnika Nobelove nagrade za književnost, gdina Endrju Krejga.
Ovo je dr Stratmen.
Sve je u redu. Mi smo se... - Drago mi je da se upoznajemo, gdine Krejg.
Verovao sam da ste mnogo stariji muškarac kad imate takvo znanje.
Očigledno se ne sećate naš susreta sinoć, doktore.
Kako se osećate danas, gdine Krejg?
Dobro. Oh, mislim dobro, dobro, da, zahvaljujući vama.
Vi i moj ujak Maks ste se upoznali ranije? - Da, iako se čini da...
Gdine Krejg, oni vas čekaju. - Oh, izvinite.
Nadam se da ćete imati na umu da je ovo svet štampe.
Hrabrost. - Hajde, voljena.
Volela bih da ostanem i slušam gdina Krejga malo.
Bi li i ti? - U redu. - Molim vas.
Dame i gospodo, gdin Endrju Krejg, iz Sjedinjenih Američkih Država.
Gdine Krejg. - Dame, gospodo, pucajte.
Da. Gdine Krejg, molim vas, kakva je bila vaša prva reakcija
kada ste primili vest o svojoj Nobelovoj nagradi? - Uh, nije bilo nikakve reakcije.
Bio sam mrtav pijan u to vreme.
Pa, sad izgledate savršeno trezni,
pa mogu li da vas pitam, kakav je osećaj biti u društvu
Vilijama Folknera, Alberta Kamija, i Ernesta Hemingveja?
Odgovoriću na to pitanjem: Zašto ja? Nisam napisao knjigu 5 godina.
Ali nema li tu uticaja vaš celokupni opus...
jer ste napisali 6 remek-dela.
Ni jedno od njih nije prodato u dovoljnom broju kopija da bi vam zapalo za oko.
Smatrate li da alkohol stimuliše vašu kreativnu imaginaciju?
Nimalo. Jednostavno se desilo da mi je neophodan.
Zašto je neophodan?
Oh, ne znam. Pretpostavljam da je to zato što sam uvredljiva osoba.
Ljut sam na sebe jer nisam bio u stanju da zainteresujem čitalačku publiku,
i ljut sam na vašu Švedsku akademiju
što me prisiljava da stanem pred svetom i umrem javno kad sam radio
tako prokleto dobar posao od toga privatno. - Ali, gdine Krejg
šta je "Povratkom u Kartaginu",
knjigom koju ste pisali proteklih 6 godina?
Ne postoji "Povratak u Kartaginu." Sve je to fikcija koju sam dizajnirao
da prikrijem činjenicu da više ne mogu.
Fric. - Pa, ako se vaše knjige nisu prodavale
i niste napisali ništa više godina, kako ste zarađivali za život?
Jeste li sigurni da želite da znate? - Da, molim vas.
Detektivski romani. - Detektivski romani?
Da. Dobro sam obučen, dobro se hranim, i dobro "podmazujem"
štancovanjem detektivskih romana... romanima misterije, privatnih detektiva,
ali pod pseudonimom. Ah. Ne pitajte me koji je. Neću vam reći.
Neko iz Švedske akademije bi mogao pročitati jednu od tih knjiga,
i onda bi povukli tih 50.000 $. - Oprostite mi što to kažem, gdine,
ali teško mi je da poverujem
da je Endrju Krejg koji je napisao "Zidove Krojdena"
i "Nesavršenu državu"
uopšte u stanju da radi ono što ste nam opisali ovde.
Pa, recimo da imam nos
za nanjušim misteriozno u životu,
za pronalazim lukave zavere u svemu što posmatram.
Ne verujem da vam je stalo da nam demonstrirate
taj, uh, nos?
Pa, prilično je kratko vreme da nešto "skuvam".
Može li ovo?
Nemoj niko da ga ukrade. Možda ću želiti da to iskoristim jednom.
Dobitnik Nobelove nagrade dolazi u Stokholm.
Naliven je vinom, vođen na večere, intervjue, i nagrađen,
i svo vreme, niko ne zna je da je on dvojnik. - Dvojnik?
Da. Poslat ovde od pravog dobitnika nagrade
tako da može da zbriše na tajni vikend radosti u Akapulku.
Besmisleno. - Zašto?
Kako znate da sam ja stvarno Endrju Krejg a ne neki uzelj?
Kako? Jer izgledam kao on na fotografijama? Je li me neko od vas ikada video
pre nego što sam stigao u Stokholm sinoć?
Možda je dr Stratmen, tamo stvarno doktor Marso sa bradom
i, uh, dr Marso je možda u stvari frizer njegove supruge.
Hvala vam puno na demonstraciji, gdine Krejg. - Nema na čemu.
Mislim da nam je bilo dovoljno gdina Krejga za sada, dame i gospodo.
Ova konferencija za štampu je završena.
Ljuta?
Mogla bih biti otpuštena što to kažem. Impresionirana sam.
Ima još, tamo odakle dolazim. - Predlažem vam da to sačuvate za crne dane.
Noći. - Oh, gdine Krejg. Mogu li da razgovaram sa vama na trenutak?
Eto, vidiš? Nije sve izgubljeno. Neko i dalje želi da razgovara sa mnom.
Gđice Stratmen, ovo je gđica Andersen iz Ministarstva spoljnih poslova.
Kako ste, gđice Andersen? - Gđice Stratmen.
Gđica Andersen je zvanično zadužena za mene
tokom mog boravka u Stokholmu. - Kakav divan zadatak.
I hvala vam što ste ga zbrinuli sinoć. - U svako doba, gđice Andersen.
Zašto ne bismo svi ručali zajedno ili nešto?
Moram da idem sada, i molim vas, ne zaboravite
da prijem u vili grofa Jakobsona počinje u 7:00. - Ne žurite.
Pokupiću vas u 6:30. Evo moje posetnice.
Broj u kancelariji i kućni broj, u slučaju da vam budem potrebna.
Ugodan vam dan.
Mislim da joj se ne sviđam. - Pa, mislim da joj se ni ja ne sviđam.
Hmm. Ovo baš nije moj dan. Gde možemo da razovaramo?
Mora da postoji bar negde u hotelu. - Pa, ako ne postoji, vi ćete ga izmisliti.
Hvala. Možete početi da radite na drugom od njih.
Dakle. - Dakle.
Bili ste nekako podli sinoć. - Jesam li?
Nikada ne biste mogli da uradite to da sam bio trezan.
Nikada ne bih to ni pokušala da ste bili trezni. - Zašto ste hteli to?
Budala i njegova Nobelova reputacija se ubrzo rastaju.
Mislim da sam se pobrinuo za to na konferenciji za novinare.
Ne. Bili ste divni. - Hvala.
Kakve još trikove imate u radnji za mene danas? - Trikove?
Da. Rekli ste da želite da razgovarate sa mnom o nečemu.
Da. Čula sam da kažete mom ujaku Maksu da ste se već upoznali sinoć.
Da, kad sam se prijavljivao u hotel u holu. Recepcionar nas je upoznao.
Oh, sad vidim.
Recite mi, ima li vaš ujak lapsuse memorije?
Ne bih znala.
Ja stvarno ne poznajem tako dobro ujaka Maksa.
Bila sam samo mršava mala stvar kad je otišao u Ameriku posle rata.
Kako bi iko mogao da napusti malu mršavu stvar kao vas?
Ja sam već bila u Montrealu, i živela sa porodicom tamo
posle smrti moje majka i oca.
Ujka Maks i sa smo se dopisivali, ali nekako nikada nismo uspeli da budemo zajedno.
Onda sam otišla na koledž u Londonu i ostala tamo.
Nismo sve dok nije dobio Nobelovu nagradu
i ja mu poslala telegram sa predlogom da me pozove da mu se pridružim ovde
da stvarno moram da ga vidim.
To je bilo juče ujutro.
Mi smo praktično stranci.
Jeste li primetili nešto drugačije kod njega danas?
Mislim, u poređenju sa juče? - Drukčije?
Smejaćete se. - Ispričajte mi vic.
Pa, kad sam upoznao vašeg ujaka sinoć,
on je, uh, izgledalo sasvim prijateljski.
Bio je upoznat sa mnom mojim radom,
i, uh... hvala.
i uživao je što smo se slikali,
i bio je vidno pro-američki nastrojen.
A onda danas,
delovao je kao da se nikada nismo upoznali,
njegov glas je zvučao malo drugačije, izgledao je malo drugačije,
i protivio se da se slika, i on je, uh,
bio je primetno protiv Amerike pred štampom. - Ujka Maks?
I sinoć kad sam se rukovao sa njim,
imao sam osećaj da sam bio mnogo višlji od njega,
a danas izgleda da... - Ha, ha, ha!
Da, izgleda da je porastao malo.
Gdine Krejg, morate sebi učiniti uslugu.
Nemojte reći ni reč o ovome nikome,
i u interesu očuvanja vašeg teško stečenog ugleda,
neću ni ja.
Uzeću to u razmatranje.
Oh, sad moram da idem. Tu je ujak Maks.
Obećala sam mu da ćemo se naći na ručku.
Vidimo se večeras ako ne i ranije.
Stavite ovo na moj račun, molim.
Oh, gdine Krejg. - Da?
Ja sam Deniz Marso.
Oh, dr Marso, naravno. Trebao sam da vas prepoznam.
Pa, kako ste mogli da me prepoznate
kad još uvek u vašim očima da lepa Stratmen, devojka?
Mogu li da kažem da moje oči su dovoljno velike da ledaju dve prelepe žene?
Tako sam i čula. Molim vas, sedite.
Nauci treba savet književnosti.
Ali ja sam baš nameravao da ručam.
Sjajna ideja. Molim vas.
Oh martini, veoma suv. - Neka budu dva.
Oh, verujem da vidim gđicu Stratmen u vašem levom oku.
Oh, oprostite mi, doktore. - Oh, ne. Bez doktor, molim vas.
Deniz. - Ah, rimuje se sa Šemiz?
Znala sam da ste pravi čovek da me posavetuje.
Kakav bi to savet bioo? - Čisto književni, uveravam vas.
Imajući u vidu sledeću situaciju: Muž voli svoju ženu
ali je zaboravio da je on voli zbog zaljubljenosti
u telo druge žene. Problem: Kako bi se priča
nastavila sa srećnim završetkom za ženu?
Mogu li vas zvati Endrju? - Oh, molim vas, svakako.
Sad, da ona povrati svog muža pretnjama? - Nikad ne uspeva.
Onda da pokuša da mu otvori oči istinom o drugoj ženi?
Šta je istina? - Zanosna je, prokleta bila.
Oh, to je loše. - Pa, onda ne vidim drugi način
osim žena da pronađe podjednako atraktivnog muškarca
da podseti svog muža da je i ona, takođe, vrlo poželjna.
Zvuči li to izvodljivo, Endrju?
Šta bi ona imala na umu sa tim muškarcem?
Kad bi ga jednom našla, mogla bi se pretvarati da je u vezi...
znate, stvarajući iluziju,
ne činjenice. - Ne činjenice.
Hvala. Živeli.
Za iluzije.
Ovo je moj treći martini a nisam još ni doručkovao.
Ja sam iz hotela. Hvala, dr Marso, gdine Krejg.
Moramo se pobrinuti da moj muž dobije kopiju.
Tu je telefonski poziv za vas, gdine Krejg. Pratite me molim vas.
Nemojte da odete.
Hvala. Halo. Gdin Krejg ovde.
Ja ne mogu.
Jeste li rekli Stratmen? Pa, šta je sa Stratmenom?
Možete li da govorite engleski?
Uh, čekajte malo. Čekajte malo. Ne prekidajte.
Izvinite. Moje ime je Krejg. Govorite li švedski?
Rođen sam u Stokholmu. Nadam se.
Možete li mi reći šta je gdin na drugom kraju pokušava da kaže?
Marten Trotzig Lejn, broj 40. Kaže da dođete odmah.
Lindblum je njegovo ime.
To je nešto o vama i gdinu ... Strutmenu?
Vrlo je ozbiljna i hitna stvar, kaže on. Onda je prekinuo vezu.
Hmm. Ponovite mi tu adresu. - Čekajte. Zapisaću vam je.
Marten Trotzig Lejn, broj 40.
To je u starom gradu, odmah preko kanala.
Lindblum. I požurite. Odmah, kaže on. - Hvala vam puno.
Dobar dan.
Dajte da pogađam.
Pozvali su vas da vam kažu da je vaša Nobelova nagrada bila greška činovnika.
Ne želim da mislite da sam strašno nepristojan, ali nešto hitno je iskrslo,
i ja ću morati da odem odmah. - Oh, kako se zove?
Verovatno sam propustiio lov na divlje guske. Hoćete li mi oprostiti?
Nikada, i ja ću vam naplatiti za ovo večeras.
Marten Trotzig Lejn. - Da, da.
Halo?
Gdine Lindblum?
Zdravo.
Galeb. Galeb. - Šta?
Izvinite. Izvinite. Gde mogu da nađem policajca? Ne hvala. Policajca.
Gde mogu da nađem policajca? Pozornika?
Ne! Ne! Nazad!
Nazad! Ne! Stanite!
Ne! Nazad! Nazad! Nazad!
Ne. Žao mi je. Ne mogu da odolim, ali je cela priča je toliko zabavna,
posebno deo o novom dr Stratmenu.
Pa, ja se trudim da te zabavim.
Sad, nadam se da ti ne smeta što pitam, ali jesi li pio?
Rekao sam ti. Rekao sam to samo
posadi da me izvuku tako da bi veruju da sam pao.
I drago mi je da im nisi rekao ko si.
Bojao sam se da će me baciti ponovo nazad.
Ali nisi pili, zar ne? - Nisam pio.
Ne, popio sam jedan martini sa Emili Stratmen.
Oh! - Oh. Neka budu dva. - Oh-he.
I jedan mali martini sa Deniz Marso.
Sa Deniz Marso. - Ali, to je sve.
Šta se desilo? Nisi imao vremena da se motaš oko majke dr Farelija?
Na zdravlje. - Oh!
Trebalo je da me ostave u onoj odeći kad su je osušili u kotlarnici.
Mi bi zaista trebali da odemo u hotel da se presvučeš.
Ne, ne. Idemo na broj 40 Marten Trotzig Lane,
a onda možda ti i tvoj prijatelj pozornik Strom
shvatite da su stvari malo manje zabavne.
Nadam se da nećeš učiniti ništa da naljutiš policiju.
Moramo to držati podalje od novinara, znaš? - Samo me drži van kanala.
Ovom gradu ne treba policija. Trebaju mu spasioci.
Dobar dan. - Dobar dan.
Uh, gđa Lindblum? - Da.
Veoma mi je žao što vas uznemiravam, ovaj...
Ona ne govori engleski.
Zdravo. - Zdravo. Dobar dan.
Nešto nije u redu. Previše je vesela.
Pitaj je šta se desilo sa njenim mužem.
Uh, mogu li da nastavim, pozorniče Strom? - Samo izvolite, gđice Andersen.
Njen muž je na odmoru u Švajcarskoj i odsutan je već skoro nedelju dana.
Je li to Oskar? - Ah, da. Da. Oskar.
Njegovo telo je ležalo tamo u ovoj sobi. Video sam ga danas popodne.
Ona je bila kući ceo dan, i kaže da se šalite.
Ako misli da je to smešno, čekaj dok ne dođe na sahranu.
Pitaj je, uh, kako zarađuje za život.
Kako je zarađivao za život.
Pozorišna šminka i perike za švedske filmove.
Vidim.
Je li poznavao čoveka po imenu Stratmen?
Stratmen? Ne.
Možda bi trebali otići, gđice Andersen. - Da. - Čekajte malo.
Kažem vam, video sam ga kako sedi ispred te...
Televizora.
Pitaj je gde je TV set.
Oni nemaju televizor. - Laže. Bio je baš ovde.
Verovatno je gledao konferenciju za štampu. Nešto je video, nešto rekao sam.
Zato me je pozvao u hotelu. - Hoćemo li, gdine Krejg? - Ne.
Šta je sa, uh, mos, mos?
Mos? - Već sam ti rekla. Mos znači galeb,
i Stokholm je pun galebova. Molim te.
Šta se dešava? - Odlazimo.
Misliš, to je to? - Da.
Pa, sigurno sam uživao u vašoj glumi Ucveljene udovice.
Da. Ha, ha! Da.
Znam šta misliš. - Znaš li? - Da.
Zašto jednostavno ne počeš odmah i kažeš?
U redu. Pitala sam se šta da obučem za prijem večeras.
Da. U pravu si. Izmislio sam celu stvar.
Nisam imao ništa bolje da radim sa sobom danas, pa sam izmislio ubistvo
a onda odlučio da pokušam da glumim ronioca u kanalu.
Policajče Strom? - Da? - Šta planirate da uradite oko svega ovoga?
Kao uslugu ministarstvu spoljnih poslova, policija će zaboraviti ceo incident.
Mislite, uključujući i tipa sa naočarama za sunce koji je pokušao da me ubije?
Kako se čini, izgleda da je i on na svom odmoru u Švajcarskoj.
Iznenađen sam da me nisu uhapsili zbog ronjenja u pijanom stanju.
Gdine Krejg? - Hmm. - Sad, mogu li da vam veruješ samom do 6:30?
Da. Samo ću da se potopim u kadu, i pokušam da se odmrznem.
Šta bi moglo da mi se desi? - Uvek bi mogli biti usisani u kanalizaciju.
Gđice Andersen hoćete li mi učiniti uslugu? - Naravno. - Pre nego što me pokupite večeras,
da li bi se potopili malo u kadu i sami?
Mislim da bi i vama godilo malo odmrzavanja, takođe.
Dobro veče. - Dobro veče.
Ko je to? - Neko opasan.
Zdravo. - Zdravo.
Još uvek živ? - Privremeno.
Tvoja konferencija za štampu je u večernjim novinama. - Kako sam ispao?
Predlažem da ne naučiš da čitaš švedski.
Oh. Ne verujem da je bilo šta u novinama o mrtvom čoveku po imenu Lindbloom?
Ništa. Mogu li? - Hmm.
Lepo. - Ulje za kupatilo.
Koja je švedska reč za, hm, očaravajući?
Foertjusande. - A za žene?
Kvinna. Jesi li planirao da koristiš švedski večeras?
Koga ti planiraš da očaraš večeras?
Gotovo.
Zašto ne bismo malo...
popili pre nego što odemo? - Kasnimo.
To... to ne dolazi u obzir. - Apsolutno si u pravu.
Šta to radiš?
Pregledvaam ministarstvo spoljnih poslova.
I nisam želeo da dođem u Stokholm.
To nije po Nobelovovom rasporedu, gdine Krejg.
Mislim da bi trebala da se pripremiš
za neplanirane letove, gđice Andersen.
Nisam trebala da te poslušam. - Šta sam rekao?
O odleđivanju u kadi.
Jesi li?
Predugo.
Pa, ja sam u toploj vodi celog svog života.
Mislila sam da se ledeni brega nikad ne topi.
Mislio sam da je Švedska neutralna.
Nisi trebao da uradiš to.
Ne želim da kralj vidi.
On bi shvatio da ja samo radim svoju dužnost.
Mmm. Nemoj prestajati.
Vadim te iz jedne nevolje... - Aha.
... a guram u drugu.
Ovo zahteva više od pića.
Da? - Ovo zahteva...
Sve vrste stvari.
Da. - Možda bi čak morali da...
Da?
Da.
Ne. Ne možemo zakasniti na prijem.
Oh. Tu su Stratmenovi.
I tu smo, pa neka tako i ostane. - Ne, mislim da bi trebalo da odemo preko
i vidimo šta možemo da vidimo. - Mislim da ne.
Ti jednostavno ne želim da budem blizu Emili.
Samo te ne želim pored njenog ujaka. - Ako joj je uopšte ujak.
Shvataš šta sam mislila?
Oh, Bože. - Šta je bilo?
Taj konobar tamo. - Oh. Šta je sa njim?
On izgleda kao tip...
Zdravo. Konobaru, konobaru.
Izvinite.
Uh, ha, ha! Zar se nismo sreli negde ranije?
Gdine? - Oh, sad, sigurno me se sećaš.
Endru Krejg. Hmm? Dobitnik Nobelove nagrade za davljenje.
Uh, šta mislite o ovom? Lindblum. Boc, boc.
Ništa, a?
Uh, kako se zoveš? - Darani, gdine.
Darani, ha? - Želite li kanape?
U kojem je telo?
Sad, ne gledaj me tako. Gde je grof Jakobson?
Ne molim. - Zašto da ne? - Ne želim da vidim da praviš budalu od sebe.
Onda je bolje da ostaneš ovde.
Ah, grof Jakobson. - Ah, tu ste, gdine Krejg.
Mogu li da vas vidim na trenutak? - Karlo Fareli, gdin Endrju Krejg. - Kako ste?
Oduševljen sam. - Ladi Fareli, gdin Endrju Krejg.
Kako ste? - Kako ste?
Gdin Džon Garet i gđa Geret. - Pozdrav, gđo Garet. - Zdravo.
Čestitam, gdine Krejg. - Da, pa, mi smo daleko od kuće, zar ne?
Možete to ponoviti. - Želim da vas vidim.
Džon, ne sada. - Nešto se veoma čudno dešava ovde. - Da naravno.
Ovo je dr Deniz Marso
i dr Klod Marso. Gdin Endrju Krejg. - Endrju.
Nisam trebao da te ostavim danas.
Vašaa žena i ja skoro ručali zajedno. - Već sam video fotografiju
vašeg podviga, gdine Krejg. - Nadam se da smo bili u fokusu.
Hvala za cveće si mi poslao. 3 tuceta najlepših ruža.
Pa, ja sam ekstravagantan, zar ne?
Oh. Ovo je gđica Souvir,
sekretarica dr Kloda Marsoa. - Zdravo.
Čestitam, doktore.
Ah. Konačno. Vidite. Tu je ovo... - Oh. Znate gdina Vilsona iz vaše ambasade ovde.
Da, da, naravno. - Pa, gdine Krejg, baš ste dosta prašine podigli
u vašem novinskom intervjuu danas. - Pa, ako mislite da je prašina.
Uh, sad, vidite li onog konobara tamo?
Da. - Pa, znate li ko je on?
Uh, očigledno radnik iz sindikata ugostiteljstva za ovu priliku.
Njegovo ime je Darani. - Vidim. - Molim vas.
Gospodo, nemojte se smejati, ali pokušao je da me ubije danas.
Hm. Moj dragi grofe, šta će reći vaši gosti
kad čuju da zapošljavate takve furije?
Gdin Krejg, molim vas, preklinjem vas. - Čekajte malo. Ubio je čoveka po imenu Lindbloom,
koji je trebao nešto da mi kaže o dr Stratmenu.
On zna da ja znam, pa me je gurnuo u kanal.
A vi ste se udavili, nema sumnje.
Mislim da bi trebali pozvati policiju i ispitati momka
i, dok smo kod toga, vidimo da li možemo da nađemo Lindblumovo telo.
Oh. Oh, ono je nestalo.
Da. - Kako neprijatno.
Gdine Krejg, zar ne mislite da ste otišli dovoljno daleko?
Dao sam sve od sebe da vas spasim od sebe danas
skraćivanjem vaše konferencije za štampu.
Pokušao sam da vas spasim dalje sramote ne rekavši gdinu Vilsonu
za izveštaj gđice Andersen koji mi je podnela. - Kakav izveštaj?
Ona mi je dala sve detalje vašeg veoma maštovitog popodneva.
Oh, jeste, zar ne? - Bilo mi je potrebno da je ukorim
što vas ne tretira ispravno. - Oh, niste trebali to da uradite.
Nadam se da neću morati to ponovo da uradim.
Gospodo.
Dakle? - Ništa.
Tako da, ovaj, prijavila si grofu Jakobsonu današnja događanja, a?
Morala sam. Molim te da mi oprostiš.
Je li ti rekao kakva ulja za kupanje da koristiš? - Ne misliš to, zar ne?
Ne znam šta da mislim.
Taj, glupi čovek.
Hmm.
Znaš, šta god da se dešava ovde, prokljuviću to do kraja,
samo da ti dokažem da nisam toliko opičen kao što misliš da jesam.
Šta ćeš da uradiš? - Čak i da znam, misliš li da bih ti rekao?
Ti bi sve izbrbljala učitelju.
Pa, šta bi ti želala, draga? - Pa, ne mogu baš da se odlučim.
Pozdrav. - Zdravo.
Ko ste vi večeras... kako ste večeras, doktore?
Previše uh, mehurića u ustima, a, gdine Krejg?
Trebalo je da vidite mehuriće u mojim ustima ovog popodneva.
Bojim se da ste malo prebrzi za nas. - Postoje samo dve vrste, kažu,
brzi i mrtvi. Eh, profesore?
Mmm. Žao mi je. Znate li gđicu Andersen iz Ministarstva spoljnih poslova?
Oh. Dobro veče, gđice Andersen. - Dobro veče. - Izvinite.
Dr Stratmen! Oh. Tako mi je laknulo što vas vidim ovde večeras.
Pa, nadam se da niste mislili...
da sam suviše slab za takve svečanosti, gđo Garet.
O, ne. Vidite, večeras kad se moj muž vraćao u hotel,
rekao mi je , "Sara Li, znam da to ne može biti",
"ali mogao bih se zakleti da sam video dr Maksa Stratmena"
"u bolničkom hodniku popodne"
"kako ga odvoze u kolicima u operacionu salu ili negde, i izgledao je nekako nesvesno."
I ja sam rekla, "Pa, mora da ti se priviđaju stvari."
Pa, bila sam u pravu, zar ne, dr Stratmen? - Drži poziciju.
Džon! Gde je taj čovek sada?
Moj piće nema nikakve veze sa tim. - Sad, molim vas, dr Geret.
Čućeš ono što imam da kažem. Možeš prevariti Nobelov komitet i štampu,
ali ne možeš mene prevariti. - Šalite se sa mnom, dr Garet.
I ne prosipaj mi daj nevini italijanski šarm.
Naravno, Erik Oman nije imao ništa da mi kaže u bolnici popodne.
Kako je mogao nakon što si prvi došao do njega? - Dajem vam reč. Ja nikada...
Iskoristio si moje nalaze, moje godine rada! - Ne.
I pokrio krađu jednom trulom, lažljivom reči... improvizacija. - Istreznite se,
i možda ću vam jednog dana, dozvoliti da se izvinite.
Ne, čekajte. Čekajte. Čekajte, čekajte, čekajte, čekajte, čekajte, čekajte.
Ne mešajte se u ovo!
Ja sam... veoma mi je neprijatno, gdine Krejg.
Ići dođavola!
Veoma mi je žao, ali imam nešto što moram da vas pitam.
Ne želim da pričam o tome. - Koju bolnicu ste posetili danas?
Ostavite me na miru. - Ne, dr Geret, ovo je važno.
Vaša žena je rekla da ste videli čoveka koji je izgledao kao Maks Stratmen
kako ga odvoze niz bolnički hodnik danas.
Neverovatna sličnost. - Koja je bolnica?
Oh. Mislim da ću se razboleti. - Ali koja je bolnica?
Flora sanatorijum, 4. sprat. Oh.
Hvala.
Upravo sam uradila odličnu stvar. Zamenila sam mesta karticama za stolom
pa ste rame uz rame sa mnom. - Oh. Pa, bolje da ih prebacite ponovo,
ili ćete razgovorati sa praznom stolicom. - Oh. Upravo smo imali svađu ljubavnika?
Šta znaš o Flora sanatorijumu?
To je privatna institucija za bogate nervne bolesnike.
Gde se nalazi? - Na Paulsolmenu. - Koliko je daleko?
Nekoliko minuta vožnje.
Paulsolmen, a? - Ne misliš valjda o odlasku?
Odmah se vraćam. - Ali večera. - Opravdaj me nekako. - Idem sa tobom. - Oh, ne, nećeš.
Zašto vam je trebalo toliko dugo?
Nisam znao da sam očekivan. - Kaput gdina Krejga, molim.
Hoćemo li da koristimo vaš auto ili moj? - Idemo li negde zajedno?
U bolnicu, naravno.
Naravno.
Izvinjavam se.
U međuvremenu po povratku na ranč, otkrivaju da su oboje nestali.
Pitam se šta će misliti.
Ljudi će reći da smo zaljubljeni. Recite mi nešto. - Bilo šta.
Ranije danas, vi ste implicirali da sam, hm, izmišljao stvari,
i to prilično čudne stvari. A sad site ovde na putu da ih proverimo.
Kad ste promenili mišljenje? - Oh. Nisam promenila mišljenje.
Ja samo želim da budem tu kad vi promenite svoje.
Vidim.
Ne zvučite baš ubeđeno.
Ali počinjem da budem uveren da je sa vama sve u redu.
Sačekajte ovde. - Da. Ako me nema za dva dana, dođite po mene.
Uh, dobro veče. Mi smo... govorite li engleski?
Pomalo. - Uh, imate li pacijenta ovde po imenu Stratmen?
Sačekajte ovde, molim te.
Ne zamerate ako ja budem pričao? - Ja čak i nisam ovde.
Ja sam dr Ekhart. Mogu li biti od pomoći?
Da. Moje ime je Krejg, a ovo je gđica Stratmen.
Pokušavamo da saznamo imate li pacijenta ovde,
uh, ujaka gđice Stratmen, dr Maks Stratmena,
ili nekoga drugog ko liči na njega, možda na 4. spratu?
Nema Stratmena, ovde. - Pa, ovde je njegova slika.
Izgleda li vam to lice poznato?
Oh. Dobitnik Nobelove nagrade.
A to ste vi... Endrju Krejg. Čast mi je.
Da ili ne, doktore? Ne. Stvar je prilično hitna.
Nećete zameriti ako pogledamo na 4. spratu?
Je li je ovo vaš zahtev, gđice Stratmen? - Da.
Pođite sa mnom.
Izvinjavam se.
Šta je sa ovom? - Prazna je.
Koliko dugo? - Nedelju dana ili tako.
Mogu li? - Da.
Idete li, gdine Krejg?
Pretpostavljam da verovatno mislite da sam...
Gde je gđica Stratmen? - Verujem da nas čeka u prizemlju.
Strašno mi je žao što smo vas smetali, doktore.
Niste mi smetali. Imao sam zadovoljstvo da vas upoznam. - U redu.
Laku noć. - Laku noć.
Hej! Hej!
Hej!
Hej, ti...
Oh, ne opet.
Oh. Hajde, Darani. Samo zato što nisam pojeo ni jedan od tvojih prokletih kanapea.
LETNJI KAMP
SASTANAK NUDISTA Izvinite. Treba mi pomoć.
Možete li mi reći...
Šta? Ne, ne mogu.
Ne, ne mogu.
Muškarci. Muškarci. - Da. Muškarci. Muškarci. Naravno.
Neko me prati. - Svucite se, ili ne možete biti ovde.
Treba mi policija. - Ništa obučeno. Ništa obučeno.
Ništa obučeno? - Ah! Prestani. Golicljiv sam.
Molim vas.
Čekajte. Ne, ne. Samo tren, molim. Govorite li engleski?
Pa, da. Većina nas ovde govori, siguran sam.
Pa, treba mi pomoć.
Onda ću, kao znak dobre volje prema našem posetiocu iz druge zemlje,
nastaviti na engleskom, u redu?
Ne, ne, ne, ne, ne. Vi ne razumete. Ja sam u nevolji!
Odeća čini više nego da samo zadržava sunce i vazduh.
Čini ljudsku anatomiju preterano misterioznom,
što pojačava nepristojne misli. - Samo... samo... samo minut.
Prate me dva muškarca koji pokušavaju da me ubiju.
Ne, oni su odmah...
Ja, uh, želim da pošaljete po policiju.
Ne, ozbiljan sam. Sad, mogu vam sve objasniti...
Amerikanci su retko ozbiljan u vezi nudizam,
ali vas ljubazno molim da se setite da ste u Švedskoj.
Da. A uskoro ću dobiti nož u gola leđa.
Sad, molim vas, nemojte ponovo da prekidate ovaj sastanak!
Jer ako nastavite, pozvaću policiju.
Mogu li da pozajmim vaš peškir? - Moram da kažem ne.
Treba samo da se posmatra... - Policija?
kako se skromnost izražava u različitim delovima sveta,
da bi prepoznali suštinsku obmanu.
Ako bi čovek došao do gole švedske devojke
ili gole francuskie žene slučajno... - Možete biti sigurni da ne bi bilo slučajno.
One bi brzo pokrile određenu oblast njenog donjeg dela tela rukama,
ali ako bi ona bila gola arapski žena,
ona bi pokrila lice pre svega.
Oh, da. Imam par paradajza kući kojima bih voleo da uradim istu stvar.
Ja sam vas zamolio da prestanete! - Šta? I ostavim tu jadnu arapsku ženu
sa svojim golom licem da visi tu? - Ako čovek trebalo da iznenadi...
Psst. Gdine Norberg. - ... golu Kineskinju...
ona će pokušati da sakrije svoja stopala.
Žena sa Celebesa bi pokrila kolena, a devojka sa Samoae njen pupak.
Slušajte. Jednom sam iznenadio devojku koje je bila delom kineskinja, delom Samoanka,
i delom sa Celebesa, a kad sam...
Imala je užasna vremena.
Pod međunarodnim nudizmom... pod međunarodnim nudizmom,
svaki deo tela će biti otkriven. - Šta je sa laktovima?
Osoba ne bi trebala da pokriva ništa, jer ne bi bilo razloga za strah.
Pitanje! Pitanje! - A posledica bi bila
generalno viši standard morala svuda.
Gdine predsedavajući, zahtevam da znam vaš stav po pitanju golih laktova.
Zašto ga ne bismo izbacili? - Hajde da ga svi izbacimo, gdine Norberg!
Budite strpljivi! Budite strpljivi!
Neće biti sa nama još dugo. Dozvolite mi da nastavim.
Prestani da zuriš u mene!
Kakve to gadne umove imate uopšte? Ako me neko pipne, vrištaću.
Uh, moji prijatelji, šta je onda naš cilj?
To je da promovišemo fizičku dobrobit u više opuštenoj atmosferi.
Licemerje! Licemerje! Laži, laži, laži.
Želim da me čujete. Sad, slušaj me, svi vi.
Govorim kao američki građanin i kao ne-nudista...
Izbacite ga, gdine Norberg! - Privremeno uhvaćen sa spuštenim pantalonama,
ali ne slušajte gdina Norberga tamo jer on igra na sigurno.
Dok sedite ovde u potpunosti, vaša odeća leži tamo u svlačionicama
na milost profesionalnih lopova!
Gdin Norberg krade košulje sa vaših leđa,
i to je gola istina! Polako, momci.
Vi ćete obući svoju odeću, molim vas. - Pa, ako hoćete da odem tamo,
moraćete da pođete sa mnom. - Zar ne možete da se obučete?
Tamo su dva čoveka koji čekaju da me ubiju. Zašto mislite da sam vas zvao?
Oh. Pođite za nama.
U redu.
Hmm. Dakle, oni su pobegli. - Da gdine. Samo se sad obucite.
Kako to mislite? Ukrali su mi odeću!
Pazite na svoj peškir, molim. - Pođite sa nama.
Da, ja, hm... moramo da odemo pravo u štab.
Imam prilično angažovanu priču,
i to može potrajati neko vreme, ali je prilično hitno. - Da, naravno.
Neće biti potrebe da nam kažete ništa, gdine Krejg.
Znamo sve o vama i vašim pričama od pozornika Stroma.
Oh, da, dobro, mogu da objasnim sve to, ali nisu mogli da...
Molim vas da uđete u auto.
Naspavajte se, gdine Krejg. - Hvala puno.
Idem na 4. Vi? - 6.
Da, uvek odem na brzu šetnju pre spavanja.
To mi pomaže da zaspim.
Malo je prohladno večeras.
Zato sam poneo peškir.
Ključ.
Aah!
Oh, gđo. Ššš! Gđo. Gđo.
Deniz! - Oh. Endrju.
Mogu li, uh, ući?
Kakvo pitanje.
Najzad, živite prema svojoj reputaciji.
Pa, objasniću vam sve o tome neki drugi put. - Ali ja razumem sve.
Pa, ali sada, možete li mi učiniti uslugu?
Pozovite recepciju i recite im mi pošalju moj ključ, apartman 443.
Odmah.
Uh, u međuvremenu, zašto ne obučete nešto udobnije?
Za prelepo veče.
Sa ženom koja ga je učinila lepim.
Dr Marso, telefon. Pratite me, molim.
Halo. - Halo, Klod. Ovde Deniz.
Dragi, htela sam da ti kažem da imam golog čoveka u mojoj sobi.
Ne.
Ne, to nije moguće.
Halo. Ovde dr Marso. Zamolila bih vas da pošaljete u moju sobu ključ
apartmana broj 443 gdina Endrju Krejga?
Pa, naravno da je za njega.
Brodovi! - Vaš ključ je na putu.
Hmm. - Obucite ovo i dajte mi taj smešni peškir.
Oh hvala. Halo? Možete li da pričekate na trenutak, molim?
Halo? Endru Krejg govori.
Imate li biro za brodske pošiljke ovde u gradu?
Jedno dugme pozadi hoćeš li, molim te, Endrju? - Da. Tako je.
Dolasci i odlasci. - Sad, da ti kažem šta si propustio na prijemu večeras.
Ne, ne, ne. Neki drugi put. Šta je to bilo?
I rajfešlus. - Pa, možete li saznati u koliko sati otvaraju ujutru?
Hvala. - Da, sačekaću.
Predivna reakcija se desila između sekretarice mog muža
i šarmantnog italijansog doktora Farelija. - Divno.
Zahvaljujući mojoj naučnoj manipulaciji
karaticama za mesta za stolovima za večeru. - Da?
Šta to radiš? - Oh. Tako sam srećna, želim da to podelim sa tobom.
Pa, da. Nije važno. Neki drugi put.
Oh, zdravo, Klod. Znaš Endrjua Krejga.
Sve više svakog trenutak. Moj kućni mantil izgleda
da vam pristaje skoro kao i meni.
A uz to, mogao bih da dodam, i moja žena.
Vrlo genijalna žena, vaša žena.
Izvinite. Ključ gdina Krejga.
Da. Moram da idem.
Laku noć, doktore. Vratiću vam ovo ujutru. Deniz.
Hvala, Endrju.
Oh, Endrju. Zaboravio si peškir.
Deniz...
Mislim da bi trebala da pogledaš malo bliže.
I ja tako mislim.
Zdravo. - Kako si mogao to da mi uradiš?
Ti to zaslužuješ. - Bila sam van sebe celu noć.
Voleo bih da i ja mogu biti van sebe celu noć. - Reci mi šta se desilo.
Nikad ne bi poverovala.
Prikladno. - Nije moje. To je od Kloda Marsoa.
Njegova žena mi ga je dala.
Pa, bio sam go. Šta je drugo mogla da uradi?
A šta je ona nosila? - Oh. Neka vrstu osmeha sa ramena.
Želim da znam sve. - Jedno, po jedno.
Sada, gde želiš da počneš,
sa Deniz Marso i tobom... golim
ili Emili Stratmen, i tvog pametnog izvlačenja sa zabave?
Ah. Ministarstar inostranih poslova je ljubomoran. - I čeka odgovor.
U svoje vreme. U svoje vreme, ali prvo moram da izvidim okolo
i dobijem neke informacije oko isporuka, a biro za isporuke je zatvoren.
Kakva vrsta isporuke? - Teretni brodovi, tegljači, sve u luci,
što je stiglo, i što plovi. Nadam se da nije otplovio.
To bi trebalo da bude u večernjim novinama. - Oh, naravno.
Ti prevodi. Moram da se obučem.
Mogu li da pitam za značaj ovih brodova? - Da. Igram predosećaj.
Dobri stari Maks Stratmen, je prebačen na jedan od tih brodova
iz tog sanatorijum večeras.
Molim te.
Pa, sve za danas je isplovio ovog popodneva. - A sutra?
Sutra. Beli istraživač,
destinacija San Francisko. - Ne.
Džordž S. Vilson na kursu za Marsej. - Ne.
Bulanžer za Antverpen. - Ne.
Dampfšif Muv za Lenjingrad.
Leningrad? Hmm.
Pa, nastavi.
Ništa. Verovatno je samo slučajnost, ali...
Dampfšif Muv je nemački. To znači da je ime broda Galeb.
Lindblumov galeb. To je ono što je pokušavao da mi kaže.
To je to. Mora to da bude.
Stiže u luku 18 ujutro iz Talina. - Ali nije još?
I, hm, plovi sutra uveče za Lenjingrad.
Sutra uveče? Oh, naravno.
Odmah posle Nobelove ceremonije
pravi Stratmen je, na brodu krijumčari se iza Gvozdene zavese
dok ko zna šta taj lažni Stratmen, radi na ceremoniji.
Ideš prebrzo za mene. - Ne, ne, ne, ne. To je savršeno. Sve se uklapa.
Sada, onda, ako bi uradili nešto večeras,
mi bi ih obavestili, prisilili ih da promene svoje planove.
Oni čak mogu ubiti Stratmena,
ali sutra, oni će upasti u svoju zamku.
Oni će staviti Stratmena na brod Galeb,
a onda ćemo dovesti policiju da pretraži brod. - Sa kojim dokazima?
Nema dokaza. Slutnja je prokleto dobra. Zar to nije dovoljno?
Dovoljno za međunarodni incident, da.
Volim sve u vezi tebe osim tvoje pogrešne diplomatske oprezosti.
Lindblum je imao nešto da mi kaže.
Ta reč je galeb. Darani je ponovo pokušao da me ubije večeras.
Sutra, mi ćemo otići do grofa Jakobsona
ili nekoga ko zna kako da sluša i preduzeti neku akciju pre nego što bude prekasno.
U redu. Razgovaraćemo sa grofom Jakobsonom.
On će biti u Koncertnoj dvorani na probi sutra. - Hoćeš li me podržati?
Da. - Obećaj? - Da.
Ko je to? - Belboj, gdine.
Gdin Krejg, jedan gdin doneo ovo u hotel,
rekavši ste zaboravili svoju odeću u vežbaonici.
Oh. Na stolicu, molim.
Je li bio visok gdin sa tankim licem? - Da gdine.
On nije džentlmen. - Naložio mi je da vam kažem
da će vas ponovo videti. - Oh. Kako utešno.
Hoće li biti još nešto večeras, gdine?
Nadam se.
Ohh.
Aa.
Uh- uh- uh.
Mislim da te volim malo. - Mislim da i ja tebe volim malo.
I ja odobravam vežbaonice.
Moraš biti u odličnoj fizičkoj kondiciji.
Moraš i ti biti u odličnoj fizičkoj kondiciji, takođe.
Laku noć, dragi zadatku.
Laku noć.
Koncertna dvorana, molim. - Koncertna dvorana.
Sećate li me se, gdine Krejg? Dr Ekhart.
Nikad ne zaboravljam lica.
Molim vas oprostite mi što sam se pozvao u vaš auto,
ali sam se bojao da ne bih imao priliku da razgovaram sa vama na vreme.
Na vreme? - O gđici Inger Lise Andersen.
Šta, uh, o gđici Andersen?
Znam koliko biste tugovali ako je nađu sutra
kao žrtvu neke nesreće.
Ekharte, ne znam ko ste vi,
i ne znam tačno oko čega je sav ovaj prljavi nered,
ali da li bi voleli da završite u jednom od vaših bolničkih kreveta?
Brinite se striktno o svojim poslovima,
i odmah čim se veliki Nobelov događaj završi,
gđica Andersen će biti puštena netaknuta i lepa kao što je i bila
kad je napustila vaš hotelski apartman sinoć. - Kako to mislite puštena?
Ona je savršeno sigurna u našim rukama, uveravam vas.
Lažete. Ona me čeka sad u Koncertnoj dvorani.
Ne, gdine Krejg. - Pa, ako je nema,
onda ću pozvati ministarstvo spoljnih poslova, i oni će uzeti...
I oni će vam reći da je ona nažalost pozvana da neguje
bolesnog daljeg rođaka na severu Švedske.
Mi smo već poslali poruku u njeno ime.
Vi nećete učiniti ništa više,
nikome ništa više nećete reći,
posebno vlastima.
Je li vam to jasno, gdine Krejg?
Njen život je sad u vašim rukama.
Oh, tu smo, Koncertna dvorana.
Ako vam ne smeta, ja ću nastaviti u ovom autu.
Sada ustanite, gospodo, i posle trenutka,
dođite do mene, kralja, da primite svoje nagrade.
Možda biste želeli da primite obe nagrade. - Ako ste mislili na dodatnu nagradu
za toleranciju i uzdržanost, da.
Njegovo veličanstvo će onda napraviti prezentaciju.
Dr Fareli, prihvatiću vašu ruku.
Dr Geret... - Izvinite.
Vašu ruku. Sad, gospodo, ako bi koraknuli unazad,
u luku, i vratili se na svoja mesta.
Ne tako brzo. Ja, uh, samo želim da vam se zahvalim
za sve, a posebno sinoć. Bili ste tako sladka mala breskva.
Dozvolite mi, molim vas? - Mislio sam da ne dajem ni 5 para za Nobelovu nagradu,
ali sada, zahvaljujući tebi i tvojim ružnim malim drugarima u igri,
radije bih izgubio vrat nego video da je dobije pogrešan čovek.
Imala sam dovoljno toga zahvajujući vama danas. - Imaćeš mnogo gore
ako se bilo šta... ako se nešto desi Inger Lisi Andersen.
Sećate li je se?
Oh, gdine Krejg, došli ste baš na vreme.
Gde, uh, gde je gđica Andersen?
Oh. Žao mi je. Ja. Morala je da otputuje u Oernskoldsvik,
bolest u porodici,
ali mogu obezbediti nekog drugog. - Oh, ne, nema veze.
Onda, ako biste zauzeli svoje mesto na pozornici, molim. - Oh, ne mogu.
Ali proba. - Nema vremena.
Zašto? Nešto nije u redu? - Ne, ne, ništa. Ništa uopšte.
Oh, onda, molim vas. - Izvinite.
Gdine Krejg. Gdin...
GALEB
Ko je tamo? - Darani i Ivar.
Ko je tamo?
Darani.
Šta je ovo? Šta je ovo?
Pa, pomozi mi. Ja sam pisac, a ne dizač tegova.
Gdine Krejg.
Jeste li dobro, profesore?
Nikad se nisam osećao bolje u svom životu.
Oh.
Znaš, sama si kriva. Trebala si da ostaneš sa mnom sinoć.
Ti si kriv. Nisi insistirao. - Sad, šta je sve ovo?
Vi mu recite, gđice Andersen.
Pa, vidiš, drugi Stratmen, je njegov brat. - Emilin otac?
Da. Brat blizanac Valter. On je trebao da je bude mrtav u logoru tokom rata.
Daj mi negov kaiš. - Završio je iza Gvozdene zavese
i postao jedan od njih, posvećen. - Veži mu noge.
Ali oni žele njega, njegov mozak im je vredan.
Čovek po imenu, hm, Ekhart je glavni.
Da, i hvalisao mi se u toj bolnici
svim svojim trikovima, prljava svinja. - Kakvim trikovima?
Pa, bilo loše po svetsko mnenje ako bi me kidnapovali,
pa moraju da učine izgleda kao da sam otišao, jer sam želeo da odem.
Moj braće se pojaviti na bini Koncertne dvorane, predstavljajući se kao ja,
i niko neće znati istinu. - Samo on neće izaći na tu binu
jer ćete vi doći prvi. - Nikad nećemo stići na vreme.
Kakva je Emilina uloga u ovome? - Pa, prvo, oni su je šokirali
vešću da je njen otac živ,
a onda su je naterali da im pomaže
rekavši joj da će mu život biti u opasnosti ako ne pristane.
Vi... vi... vi mora da krivite moju Emili. Ona me stvarno voli.
Pa, drago mi je da to čujem.
U redu. Spremna ste za Koncertnu dvoranu. - Oh, ne, ne. Preslab sam.
Zar nismo svi? Hajde, hajde, hajde. Na noge.
Ne.
Molim vas, te, molim te.
Biće sve u redu.
Šta sad? - Nemam ni najmanju ideju.
Ovde. Stanite.
Pretpostavljam da ćemo morati da se provozamo. - Moramo li?
To je jedini način. Hajde.
Oh. A bilo mi je tako udobno.
Ja ću biti u sledećem.
Darani. Ššš.
Znaš li šta... Uh...
Šta mi radiš?
Mislim da ćemo morati da se venčamo.
Nisi mi odgovorila. - Na šta?
Moju prosidbu. - Odgovor je da.
Ako skloniš svoj lakat sa mojih... uh... rebara.
Idemo.
Jeste li dobro, profesore? - Gotov sam.
Šta vi... šta vi... - Povuci ovo. Onaj drugi. Da, da.
Mirno.
Ne, ne, molim te.
Dr Fareli?
Dobar dan, gdine Krejg. - Mrzim što radim ovo, ali potrebni ste mi.
Šta je u pitanju? - Maks Stratmen, kolapsirao je.
Ai. Gde je on? - Baš ovde. Pratite me.
Kućni doktori se na hitnim slučajevima. Ne znaju na koliko dugo.
Ozbiljno je, veoma ozbiljno.
Ah. Dr Garet hajde uđite. - Ne mislim da sam vam potreban.
Molim vas, dr Geret, brzo. Moram imati i vaše mišljenje.
Ima zakrečenje srca. - Da. Ventrikularna fibrilacija, mislim.
Ili tahikardija. - Š... šta to znači?
Srce mu radi nepravilno. Nema efikasni ritam.
Beznadežno je ako ga ne odvedemo u bolnicu.
Prekasno je. Nema vremena, nema vremena. - Mislim da opada.
Ne možete dozvoliti da se to desi.
Da improvizuj, improvizuj, improvizuj!
Šta ćeš da uradiš?
On mora da živi.
Raskopčaj mu košulju.
Ubićeš ga. - Vratiće se.
Oh, ne dirajte ga. Odmaknite se.
Gde sam ja? U Raju?
U Stokholmu.
Ah. Raj.
Uspeli smo, dr Geret.
Uspeli smo! - Ti si uspeo.
Ohh. - Čekaj malo. Čekaj malo.
Ne molim. Molim vas. Kasnimo za Koncertnu dvoranu.
Oh. Ne budite glupi. Ustajanje iz kreveta bi sada bio ozbiljan rizik.
Ali sada u najvećoj trenutku svog života.
Oh. Dragi moj Stratmen, da sam na vašem mestu,
Ja bih ostao miran. - Da, ali vi niste ja.
Idem. Ništa me neće zaustaviti.
Ništa. Molim vas. Osećam se dobro. - U redu. U redu.
Osećam se dobro. - Samo odmorite trenutak.
Hoćemo li im reći da si... - Ne, ne, ne. Nemojte nikome reći ni o čemu,
bez obzira na to šta će se dogoditi kasnije, u redu? - U redu.
Svi, slušajte me. Spremite se. Kralj ulazi.
Gdine Krejg? Kako se osećate?
Osećam se dobro, dr Fareli. Kako se vi osećate?
Gdin Krejg? Gde je gdin Krejg?
On nije ovde. Šta će se dogoditi?
Oh. Da ja moram da nosim
konobarsko odoru
umesto mog divnog odela.
Mislite o jadnom konobaru,
koji sedi u donjem vešu. - Da.
Ceo svoj život sam bio vo.
Večeras, osećam se kao pas.
Dobro vam ide. Tamo.
Gore? Oh. Ne mogu to da uradim.
Dr Džon Garet SAD
i dr Karlo Fareli Italije.
Bravo!
Oh, molim te. Samo minut.
Zašto ne dozvolite da vas nosim, doktore?
Zato što sam tvrdoglav starac
ko želi da to uradi na svojim dvema nogama.
Uvođenje je kratko. Oni dolaze po vas, dr Stratmen.
Oh, draga.
Za izuzetan istraživanja
u oblasti fotohemijskog solarne konverzije energije
i za njegovo otkriće do sada nepojmljivih metoda korišćenja solarne energije
za sintezu novih raketnih goriva,
Nobelova nagrada za fiziku ide dr Maksu Stratmenu iz Sjedinjenih Američkih Država.
Želim da razgovaram sa vama. - Pusti me!
Radi se o vašoj ćerki Emili. - Nemam ćerku!
Znam da si Valter Stratmen. Znam celu priču.
Stratmen!
Ona je to uradila zbog tebe. Učinite nešto za nju.
Oslobodite je. Recite joj da nema obavezu. - Pazi!
Uh... Maks Stratmen. - Ah. Ti budalo.
Pobrini se za njega.
Dobar izvođač zna...
kada treba da napusti binu, jel' tako, voljena?
Pa zbogom Maks
i zbogom Valtere Stratmen
i zbogom za mađioničara šminke
Oskara Lindbluma,
koji nije mogao da zauzda svoj jezik. - Ali moj oče.
Morali smo da te prevarimo u verovanju da je živ
kako bi dobili pomoć. - Ko ste vi?
Ja sam samo glumac koji se specijalizovao za političke uloge.
Tvoj prijatelj gdin Krejg je opisati
moj kraj... loše.
Aah!
Za svoje tekstove u podršci humanitarnih ideja,
za njegovu živu radoznalost, i njegova beskrajnu potragu za istinom,
njegov neosvojiv duh,
i njegovu avanturističku maštu,
koja izgleda ne priznaje granice,
Nobelova nagrada za književnost
ide gdinu Endrju Krejgu iz Sjedinjenih Američkih Država.
Dugujem mu toliko objašnjenja Neću znam odakle da počnem.
Iz Londona poštom.
Zašto ja uvek brinem svake godine
da će nešto da krene naopako?
Nikada nije.
Preveo: suadnovic